Diggiloo - för mycket trams
DIGGILOO
Plats: Stortorget.
Tid: Lördagen den 28 juni.
Längd: Tre timmar och 20 minuter.
Publik: 2752.
Bäst: Uppehåll hela kvällen.
Sämst: För mycket trams.
Saknade mest: Fler artister som sjunger låtar om vad de heter.
Plats: Stortorget.
Tid: Lördagen den 28 juni.
Längd: Tre timmar och 20 minuter.
Publik: 2752.
Bäst: Uppehåll hela kvällen.
Sämst: För mycket trams.
Saknade mest: Fler artister som sjunger låtar om vad de heter.
Var vi ens på samma konsert, brukar folk fråga sig ibland när de
inte är överens med någon som skrivit en recension. Det behöver inte
folk fråga sig längre. Ny forskning utförd på ett institut i Schweiz
visar att två människor kan uppleva samma händelse på helt olika sätt
och - dessutom - att det är fullt normalt att tycka olika.
Men var vi på samma konsert? Nanne Grönvall har energi och en bra
röst, en härlig utstrålning men låtarna är mycket schlagerburgare. Lena
Philipsson lyckas balansera mellan humor och artisteri och hennes energi
är behövlig. Jessica Andersson är proffsig när hon inte förväntas göra
buskis. Eric Gadd kallas fortfarande Sveriges soulkung och har en
elegans och lågmäldhet som inte helt passar in bland pastellpaljetterna
och ger bitvis ett frånvarande intryck. Komikern (står det i programmet)
Per Andersson är däremot allt för närvarande. Skämtet om Eric Zias
ålder - som med all heder ger järnet även när sammanhanget inte
förtjänar det - och att han ammas bakom scenen och måste gå och lägga
sig blir tröttsamt. Skämten om hur otroligt liten Nanne är borde också
kortas ner.
Efter de stora framgångarna för Jills Veranda är det inte helt oväntat att det ska sjungas lite country i Diggiloo,
men det märks mest på att ensemblen plötsligt har hattar på sig. Sedan
blir det indiskt tema. Delar av publiken klappar med till Dr Bombay. One Night In Bangkok framförs också i samma avdelning eftersom Bangkok
ligger i Indien. Eller något.
Publiken är både lättflörtad och väldigt kräsen. När någon av
artisterna sjunger en låt som inte spelats på radio de senaste timmarna
märker man hur temperaturen går ner. Publiken är, särskilt under andra
halvan, bitvis förvånansvärt avslagen.
Den musikaliska höjdpunkten nås under del ett (pausen är överdrivna
40 minuter lång) när Philipsson och Gadd sitter på varsin pall och gör
lågmälda duetter av Månsken I Augusti och Bara Himlen Ser På. De bjuder
plötsligt på något som inte i första hand är en musikalisk variant av
Stefan & Krister. Med tanke på vilka schlagerartister som trots allt
finns på scenen borde det gått att lägga den musikaliska ambitionsnivån
avsevärt högre. När det avslutande hitmedleyt, som toppas med låten som
gett turnén sitt namn, passerat har den inledande sockerchocken börjat
övergå i molande huvudvärk.
Läs mer om oliknande:
Publicerades ursprungligen i Smålandsposten.
![](https://ssl.gstatic.com/ui/v1/icons/mail/images/cleardot.gif)
0 kommentarer:
Skicka en kommentar
Prenumerera på Kommentarer till inlägget [Atom]
<< Startsida